Kamera:
Denis LenoirHudba:
Ilan EshkeriHrají:
Julianne Moore, Kristen Stewart, Alec Baldwin, Kate Bosworth, Shane McRae, Hunter Parrish, Seth Gilliam, Stephen Kunken, Erin Darke, Orlagh Cassidy (více)Obsahy(3)
Alice Howlandová, šťastně vdaná matka tří dospělých dětí, je uznávanou profesorkou lingvistiky, která začíná zapomínat slova. Když je jí diagnostikována raná forma Alzheimerovy choroby, zjišťuje Alice společně se svou rodinou, že jejich vzájemné vztahy projdou tou nejnáročnější myslitelnou zkouškou. Její úsilí zůstat stále tím, kým kdysi byla, je děsivé, dojemné i inspirující. (Falcon)
(více)Recenze (479)
Skvelá dráma o chorobe, ktorá sa často nedostáva na filmové plátna. Julianne Moore svojím hereckým výkonom zatienila všetkých ostatných a veril som jej to od začiatku do konca. Oscara vyhrala zaslúžene. Vo filme mi chýbal akurát nejaký silnejší emocionálny moment (mohli to byť tabletky). Autori zrejme vsadili na to, že to bude príhovor Alice o svojej chorobe, ale ten ma až tak nechytil. Smutnú atmosféru filmu zvýrazňuje aj výborná hudba. ()
Jednoznačná záležitost pro mě. J. Moore si šla jasně pro Oscara a zaslouženě ho získala. Dech beroucí výkon. Úžasné, opravdu úžasné…. Celý film jsem hltal a dostal víc, než jsem čekal, mnohem víc. Obrovské nadšení u mě. ()
Z tohohle tématu se dalo vytřískat mnohonásobně víc emocí a vůbec všeho...škoda... ()
Obrovský snímek s neskutečnou Julianne Moore. Smekám před odvahou tvůrců zpracovávat takto těžké téma a nebát se vše odhalit a dotáhnout až do konce, který dává naději všem lidem, kteří trpí alzheimerova chorobou. Bravo! ()
Na tenhle film bylo velmi bolestivé koukat. V některých momentech doslova utrpení. Míru soucitu s hlavní postavou, jakou jsem zažíval při sledování tohohle filmu, jsem za poslední dobu nezažil hodně dlouho. Příběh pak prožíváte o to silněji, pokud někoho s Alzheimerem v rodině máte/jste měli, a váš pohled na životní osud je o to vrtkavější, když si uvědomíte, že tohle se za pár desítek let může začít dít i vám. Nakonec nejvíc netrpíte vy, ale vaše okolí a jen ti nejbližší. Protože vy už svět okolo vůbec nevnímáte. ()
Ani nemůžu popsat, jak moc jsem se na tento film těšila. Příběh ze života, který dostal nádherné filmové zpracování. Režiséři Wash a Richard odvedli skvělou práci, není se vlastně ani čemu divit, když jejich život postihla podobně zákeřná nemoc. Nejsem si jistá, jestli bych z filmu byla tak nadšená nebýt úžasného výkonu Julianne Moore, která Alice ztvárnila naprosto dokonale. Kristen Stewart i Alec Baldwin ji celou dobou krásně doplňovali. Srdcervoucí film, který jsem rozhodně neviděla naposledy. ()
Situace ve které by se nikdo nechtěl ocitnout je zde podána komorně a důstojně, není to žádný zběsilý útok na divákovy emoce. Film stojí hlavně na výkonu Moore, protože upřímně dějově toho moc nenabízí. Nemoc se sice zhoršuje, ale k žádným zvratům nedochází a a film najednou prostě skončí. ()
Nevyhnutelnost. O tom především Still Alice vypráví. O nevyhnutelnosti. Pak taky o beznaději, marnosti, výdrži, lásce. Ale nejsilnějšim pocitem je nevyhnutelnost. A i když to herecky zdánlivě táhne Julianne, spíš nahrává ostatním, aby ONI pro diváka sehráli ten marnej boj s nevyhnutelností. A hlavně díky nim to tak dobře funguje, protože filmařsky je to fakt děsná nuda. 80-90%. ()
Minikino Kavarna, Ostrava, 24.5.2015: Moore zahrála dobře, ale na Oscara to nebylo. Film je o dosti vážné nemoci a rodinné situaci která je nevratná a bude ještě horší. Bohužel z toho mnoho vyždímáno nebylo. Toto měl být doják aspoň v určité fázi filmu, ale nebylo nic. Na takové téma to bylo prostě emocionálně chladné. ()
Alzheimerova choroba má řekla bych takové tři fáze - když se začne připomínat prvními příznaky, které si nemocný uvědomuje, děsí ho, vyvolává obavy z toho, co ještě přijde. A ono to přijde - říká se tomu ztráta orientace v čase, prostoru a osobách, a je to naprosto výstižné. Vrcholný zmatek, kdy nemocný neví, kde je, co je nejen za den, ale i jestli je ráno či večer, nepoznává své blízké, neví, proč je s ním trvale někdo, koho vůbec nezná...naštěstí přijde období, kdy pro něj nastane zapomnění, přichází určitý klid, ovšem i naprostá ztráta sebekontroly, a pro všechny ostatní zúčastněné nastává teprve ten pravý horor. Film poměrně věrně provází hlavní osobu všemi těmito fázemí, jen tu poslední zřejmě milosrdně vynechal. Naštěstí byla rodina hlavní hrdinky dostatečně existenčně zabezpečená a vše zvládli na úrovni. Nedávno jsem četla svědectví nějakého žurnalisty z New Yorku, kde si všímal, že díky chybějícímu sociálnímu a zdravotnímu systému v USA končí tito lidé na ulici a je jich tam k vidění opravdu velké možství. ()
Od Richarda Glatzera jsem viděl film The Fluffer, který byl někde mezi odpadem a jednou hvězdičkou, takže mě ani nenapadlo, že se ke Glatzerovi někdy zas vrátím, ale když jsem zjistil, že v jeho filmu hraje Julianne, ještě ke všemu, že se spekuluje o Oscarovi, tak jsem se na tento film musel podívat. Výkon, který zde Julianne podává, je perfektní, hodně přesvědčivý. A mile překvapila i Kristen Stewart. Hodně smutný film, který netlačí na pilu a strašně rychle uběhne. Jediný konec mohl být výraznější, takto jen tak vyšumí do prázdna, v zapomnění… Což ale možná měl být záměr. ()
Výtečná Julianne. Toť pro začátek. Bohužel jsem asi čekala víc. Hlavně když sám Glatzer má svý zkušenosti. I když "jenom" s als. Chybělo mi tam hlavně více z pohledu rodiny, nějaký ten úplný breakdown nebo náznak něčeho, že je to fakt pěkně v háji, ale někdo tady ten silný být musí. Aspoň na oko. Jasně, je to o Alice, o tom, jak to ona je ta, kdo se může každou chvíli ztratit úplně, ale není sama, kdo bojuje. Nenechte se mnou mást, byl to film, na který ještě budu chvíli myslet, ale k zamyšlení mě dovedou i jiné zaměřené na real life issues. ()
Julianne Moore snad v každém filmu kde hraje potvrzuje svoji hereckou extratřídu. Ale film mě emočně zase až tolik nezasáhl, i přesto že jeden tématicky podobný film mám ve své ''Top 10.'' Asi možná proto, že mi chyběl moment překvapení, a už od začátku jsem vědel o co ve filmu půjde. Pravý opak jsem prožil u A Moment to Remember, kde jsem netušil nic a byl šokován. ()
Julianne Moore ukázala světu vzdělanou ženu trpící Alzheimerovou chorobou, od zapomínání slovíček až po úplné temno. Opravdu silné drama, skvěle napsané a hlavně zahrané. ()
Komorní snímky mají tu výhodu, že můžou jít více do hloubky a pokud v nich figurují ti správní herci, je silný zážitek skoro jistý. Nemá cenu vyzdvihovat výkon Julianne Moore, raději se zastavím u své neoblíbené neherečky Kristen Stewart, která mě mile překvapila. Ne že by vynikala (snad jen v udržení si tupého výrazu za každé situace), ale tak nějak zapadla na své místo a tam mi nepřekážela. A dále musím pochválit střízlivé provedení, které umně balancovalo na hraně mezi dokumentaristickým chladem a sentimentálním kýčem, aniž by k jednomu sklouzlo víc než je nutné. Takové filmy nemění svět, ale ukazují to, co do něj patří. ()
Jeden z mála filmů, u kterých jsem si jistá, že ho zvládnu vidět jen jednou za život... Neskutečně tíživá představa ztráty sama sebe. ()
Poctivý lidský drama o jedné osobě, která onemocněla Alzheimerem a postupně ztrácela kontakt se světem. Pěkně a poctivě natočený. ()
Nečekal jsem tak emocionálně silný snímek. Julianne by si zasloužila Oscara. ()
S citem natočené. Civilně zahrané. Závěr mě neuspokojil, měl jsem neodbytný pocit, že na závěrečné titulky je ještě brzy. I když byl konec citlivý a poetický, tak pro mě vyplynul "do ztracena". Uvítal bych silnější finále. Příjemná a kvalitní záležitost. ()
Co může být horšího než ztrácet sama sebe? Přes všechny moudra typu "co máš v hlavě, nikdo ti nesebere" pak přijde něco, proti čemu neexistuje žádná zbraň nebo lék a jež svou vahou v podobě pár písmenek člověka doslova rozdrtí napadrť. Tohle téma by šlo lehce uchopit s kopou klišé, špatnou volbou herce či přemírou nucených slz či proslovů o tom, jak úžasně bylo vše před nemocí. Ale stačí dát do čela Richarda Glatzera, před kameru šoupnout Julianne a Aleca a obavy vydrží člověku jen pár úvodních minut. Takto smutno mi po filmu dlouho nebylo, ale paradoxně mě to víc nakoplo ze židličky s impulsem "udělej si něco se životem, dokud je čas", než třeba superpozitivní The Secret Life of Walter Mitty. A jestli to paní Moore takto rozbalí ve více filmech, místo v mé topce jí nemine. ()
Reklama